Рет қаралды 360,957
לא תשקוט הארץ
40 שנה למלחמת יום הכיפורים 2013-1973
סדרה תיעודית בארבעה פרקים
ארבעה עשורים לאחר מלחמת אוקטובר 1973 מתבוננת עדשת המצלמה בפנים המיוסרות, למודות הלקח, של הדור שהלך אל המלחמה ושב ממנה, אם שב, שונה מאוד. מה קרה באותה שנה מעצבת, 1973: באביב השאננות, בקיץ האשליות, בסתיו ההלם ובחורף הדמעות? איך נקלעה ישראל למלחמה שהוזהרה כי בוא תבוא, אך סירבה לשלם את מחיר ההימנעות ממנה, במתינות מדינית ובמוכנות צבאית? האומנם זו הייתה מלחמה בלתי נמנעת? הסדרה מכניסה את הצופה לתוך ה"בור" של מוצב הפיקוד העליון בקריה, לחדר הישיבות של גולדה מאיר ולשיחה כמוסה שלה בבית הלבן עם הנשיא ניקסון, למפקדות בחזיתות ולאימת המוות של הלוחמים משני עברי סואץ וברמת הגולן. לדין וחשבון נוקב לעצמם ולשני דורות - דור המלחמה ודור ההווה - מתייצבים מול המצלמות הנרי קיסינג'ר, אנשי "המוסד" שהשתתפו במבצעים עלומים ומעולם לא נחשפו, שותפי-סוד לתחושת האובדנות הפרטית והלאומית של גולדה ושל משה דיין, חברי ממשלה ומטכ"ל, ראשי מודיעין, מפקדים, חיילים, שבויים, פצועי גוף ונפש.
הפקה: עמית גורן
בימוי: עמית גורן, לוי זיני, אידו סלע
תחקיר, תסריט וראיונות: אמיר אורן, מיכה פרידמן
ייעוץ היסטורי, תחקיר וראיונות: ד"ר גדעון אביטל-אפשטיין
תחקיר דמויות: יפה גנור
תחקיר ארכיון: דניאלה רייס רזון
עריכה: נועה קידן, מיכה ליבנה, יוני צרויה
צילום: שרק דה מאיו
הקלטה: אוני אלבר
מנהל הפקה: אסף יחזקאל
מוסיקה: שי אלון
קריין: מיכה לבינסון
עיצוב תמונה: אהרון פאר
עיצוב פסקול: תומר אליאב
רישומים: דוד ריב
עיצוב רקעים ואנימציה: עידו קצירי
אנימציה, פתיח וקומפוזיטינג: תום קוריס
©2013 הפיק: עמית גורן הפקות בע"מ בעבור רשות השידור - ערוץ 1 וערוץ 8 -- הוט, בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
אורך: 4 פרקים, 60 דקות כל אחד
שפה: עברית ואנגלית, כתוביות בעברית
פורמט: 16:9 PAL
פרק 4 "כזאת וכזאת תאכל החרב": ישראל להוטה לסיים את המלחמה אפילו בלי ניצחון כדי להתחיל לשקם את צה״ל. קיסינג׳ר משכנע את ניקסון לכפות על הפנטגון רכבת אווירית למילוי מחסני צה״ל. צליחת הנגד של צה"ל את תעלת סואץ מתבצעת תוך קשיים רבים, באווירת מאבקים בין מפקדים בכירים והפרת הוראות ולנוכח האצת המהלכים הסובייטיים-אמריקניים. צה"ל נקלע לשני קרבות אחרונים יקרים - בחרמון ובסואץ - וגורר את המעצמות להסלמה -- עד כדי כוננות גרעינית. המלחמה מסתיימת בדרום ונמשכת כהתשה בצפון. לנפגעי המלחמה, ששילמו בגופם ובנפשם את מחיר העיקשות והיהירות, אין טעם בהצגת השאלה מי ניצח, די להסתפק בתהייה הקדומה: "הלנצח תאכל חרב?".